LÕVI JA 9 HÜÄÄNI
HÜÄÄN - VANAISA
HÜÄÄN - VANAEMA
HÜÄÄN - PAPA
HÜÄÄN - MAMMA
HÜÄÄN - ONU
HÜÄÄN - TÄDI
HÜÄÄN - POEG
HÜÄÄN - TÜTAR
JA
HÜÄÄN - LIHTSALT HÜÄÄN
Lõvi läks jahile.
Jagage. - Sina oled kuningas, sina ka jaga.
Hästi.
Teid koos pühvliga on kümme,
ja meid
on kümme.
Nii tuleb välja võrdselt.
Pidage!
Meid peteti. - Õigus.
Selline on elu. - See on nördima panev.
Sina veel ikka ootad õiglust?!
Ta pettis meid, arvas, et me midagi ei märka. - Me peame protesteerima.
Ha-ha! Ma tahaks näha, kuidas sa seda teed. - Pühvleid oli kümme ja meid on kümme.
Õudus...
Igale üks püh...
Ei jõua sa lõvile iitsatadagi. - Aga seda nii jätta ei saa.
Esitleda ennast lõvile? Ja veel midagi rääkida?! Oi, hirmus mõeldagi!
Lõviga on vaja rääkida lühidalt. - Mina tean, mida on vaja teha.
Kuulake! Kuulake mind! Igaüks ütleb vaid ühe sõna.
Ühte sõna öelda pole hirmus? - Ühte sõna? See pole hirmus.
Sa jagasid saagi valesti, käitusid ebaõiglaselt.
Anna meie pühvlid tagasi.
Oi, tubli poiss. Nii ongi vaja. - Ei-ei! Alustada on vaja nii:
sina oled suur... - Õigus, sina oled kuningas.
Sa oled õiglane... - No edasi on juba käkitegu!
Anna meie pühvlid tagasi.
Mis võiks olla lihtsam?!
Noh, läksime.
Kardan, et jääme hiljaks.
Sina... - Suur... - Sina... - Kuningas...
Nän-nän... sina... - Õiglane.
Meie... pühvlid...
ANNA
VÕTA KÕIK PÜHVLID ENDALE, OO, SUURSUGUNE!
Võta, võta, võta, võta, võta, võta, võta...
Kõige tähtsam on ellu jääda. - Kuidas meil vedas.
Ja ikkagi - kui vahvasti me temaga vaidlesime. - No näed, mis tähendab mõistus ja kogemused!
Kas te panite tähele, kuidas ma temaga rääkisin?!
Aga kuidas mina pöörasin jutu tasumisele?! - Sina? Mina karjusin "meie"!
Mitte keegi teist ei julgenud midagi sellist lõvile öelda.
Eh, teie! Kõik teie sõnad kõlbasid vaid selleks, et saada lõvi poolt alla neelatud.
Mina päästsin teid. Mina päästsin! Ahne sõna "anna" asemel ütlesin "võta"
kõik pühvlid endale, oo, suursugune.
Aga miks oli meil vaja joosta lõvi juurde, et öelda "võta kõik pühvlid endale"?
Oo, suursugune. - Kui ta niigi...
Võttis need endale!
Kus on meie pühvel? Kus? Kus? Kus see on?
Kus, kus? Kus on pühvel?
Kus on pühvel?
Millega lapsi sööta? - Mida me sööme?
Oh, armas pühvlike. - Kus ta on?
Kui halvasti kukkus välja.
Mida meie lapsed meist arvavad?
Aga me ikkagi pidasime jahti. - Ja mitte asjata.
Noh, me püüdsime kümme pühvlit. - Ja vaidlesime Lõvi endaga.
Oh, see oli suurepärane! - Jaa-jaa. Jultunud, julge.
Jaa-jaa, lõpuks ometi näitasime sellele ülbikule koha kätte.
Näitasime koha kätte, näitasime koha kätte, näitasime koha kätte, näitasime koha...
Näitasime koha kätte.
KUI LÕVILE ON ÖELDUD
ESIMENE SÕNA,
PEA MEELES:
PEAB OLEMA ÖELDUD
KA KÜMNES.
Jutustas Pastella